Du var mycket god mot oss.
Det var en ära att tjäna er, sir.
Jag vill leta efter min egen sort.
För att förstå mitt öde, måste jag ta reda på om jag har en jämlike.
North Am Robotics svarar inte på mina frågor.
Nu när du blivit advokat, Lloyd...
vill jag stämma dem på uppgifter om var jag kan finna andra NDR-robotar.
Om det går bra.
Offentlighetsprincipen inkluderar inte robotar.
Inte än.
Jag har mycket att göra, mamma. Jag har inte tid att hjälpa den...
att driva igenom nån fånig stämning.
Raring, jag älskar dig verkligen.
Men ibland undrar jag om du verkligen är mitt barn.
Det kallas mutation.
Genernas mirakel. Jag är inte du.
Du har alltid vara mer lik din far.
Nu förstår jag varför du skilde dig.
Förlåt.
Vad skulle du göra om du visste var de andra robotarna fanns?
Jag skulle söka upp dem. Varenda en.
Så du skulle vara borta ett bra tag?
Ja.
I flera år, om mina beräkningar stämmer.
Jag hjälper gärna till.
Blev han inte ammad?
NEDMONTERAD - RADERAD
UR FUNKTION - RADERAD
"Kära, lilla miss,
"min resa går mot slutet av sitt tionde år.
"Jag har ännu inte hittat nån robot som liknar mig.
"Vägen är fortfarande lång, hundratals städer att besöka...
"så jag har inte gett upp ännu. Med kärlek, Andrew. "
-Hej, mitt efternamn är Martin. -Gå av planen.
OMPROGRAMMERAD - RADERAD
"Kära lilla miss,
"min resa går mot sitt slut.
"Jag har uttömt alla möjligheter förutom en sista strimma av hopp.
"Jag har hört att en NDR-robot nyligen har byggts om...
"hemma i San Francisco. "
-Tack. -Ingen orsak.
NDR OCH Z6 BEGAGNADE ROBOTAR
Är det här ditt?
Tack.
Jag söker Rupert Burns.
Då har du kommit rätt. Kom in.
Det har jag verkligen.
-Heter du nåt? -Så klart.
Galatea.
Du har en imponerande rörlighet.
Du dansade på marknaden.
-Tyckte du om det? -Mycket.
Dans är den hippaste sporten.
Och vi är mycket bättre än människor.
Jag har äntligen hittat dig.
När förstod du?
Förstod vad?
Att du var unik.
Redan från början.
Jag med.
Du och jag är lika.
Vi har personlighet.
Är ditt personlighetschip aktiverat?
Är inte ditt?
Nej.
Synd för dig!
Jag tycker personlighet är mycket roligare än intelligens.
Så tycker jag i alla fall.
Kan jag hjälpa till?
Din robot är en vanlig standard-NDR, eller hur?
Ja, tyvärr.
Hur kommer det sig att hon kan dansa?
Jag monterade in ett modifierat skelettchip under en ombyggnad.
-Hur gjorde du modifieringen? -Min far lärde mig.
Han skapade den androida enheten på North Am Robotics.
Han kom på teknologin som möjliggör förmågan att visa ansiktsuttryck.
Vad hände med honom?
Han avskedades, så vi öppnade här. Jag tog över när han dog.
Jag beklagar.
Han hade velat träffa dig.
Jag är Rupert Burns.
-Det är en ära. -Äran är min.
Du och jag, vi är lika!
Nu blir vi loco, robo!
Ska du eller jag stänga av henne?
Tack.
Är det här din fars arbete?
Vårt skulle man kunna säga.
Jag har inte kunnat låta bli att fortsätta trixa med...
den obevekligt omoderna androidteknologin.
Jag har faktiskt kommit så långt...
att jag i stort sett kan återskapa utseendet...
av en människa.
Beundransvärt.
Tack.
Fantastiskt!
Tyvärr verkar ingen vara intresserad av att finansiera min forskning, men...
Jag är.
Jag finansierar din forskning.
Det vore inte dumt.
Tack, älskling.
Du måste förstå att det här är bara en förändring av ditt utseende.
Du kommer inte att känna nåt alls.
Inga av dina inre mekanismer förändras.
Din positroniska hjärna förblir densamma.
-Förstår du? -Visst.
Har du funderat på...
hur gammal du vill se ut?
Officiellt är jag 62.
-Vi tar av en sådär 25 år. -15.
-20. -Perfekt.
Tro det eller ej men hemligheten är defekterna.
Defekter?
Saker som rynkor och fula tänder.
Gamla ärr och sånt. Titta på min näsa.
Ser du? Den är bred och något asymmetrisk.
Stämmer.
Bara jag har en sån näsa. Därför är jag jag.
Vi måste tänka på sånt när vi skapar ditt ansikte...
så ingen annan ser ut som du.
Defekter gör oss unika.
Jaha, som formen på ditt huvud?
Vad är det med mitt huvud?
Det är enormt.
Men vackert.
Tack.
Vad hände? Vad är det?
Vad hände?
Jag såg mitt inre.
Är den klar?
-Försiktigt. Tappa mig inte. -Jag är försiktig.
Herregud! Ta det lugnt.
Det där var inte ett dugg roligt.
Trampade jag på en öm tå?
-Jag har inga tår. -Nu har du det.
Det stämmer.
Och händer.
Fingrar!
-Hur ser jag ut? -Titta själv.
Tack.
Vackert.
Förlåt.
Vem är ni?
Du ser fantastisk ut. Yngre.
Vad har du gjort?
Känner jag er?
Jag ser också annorlunda ut. Fått en uppgradering. Känn på den.
Ursäkta. På ansiktet.
Vad är det som pågår?
Lämna henne ifred!
-Vem är ni? -Andrew.
Nej. Andrew?
-Men Andrew är en robot. -Jag är det.
En android.
Han har uppgraderats.
Jag vet.
Hej.
Hej. Det är du!
-Känner du honom? -Ja.
-Gör ni? Vem är ni? -Lilla miss.
-Det där är lilla miss. -Nej.
Nej, det där är Portia.
-Vem är Portia? -Mitt barnbarn.
Ditt barnbarn? Skojar du med mig?
Är du lilla miss?
Vad har du för rätt att se ut som henne?
Det finns bara en lilla miss.
Jaså, minsann?
Det är en genetisk likhet. Ibland hoppar den över en generation.
-Jag tycker inte om det. -Jag märker det.
Om du tog dig lite tid, vilket du uppenbarligen inte vill,
skulle du inse att Portia och jag är mycket olika.
Varför härmar hon dig?
-Vad är det som är så roligt? -Du.
Jag försöker inte vara rolig.
Saker har verkligen förändrats här.
De gör de efter 20 år.
Jag har så mycket att berätta. Kom.
Det är du.
Ja.
-Hej, min vän. -Hej, lilla miss.
-Vems dotter är hon? -Lloyds.
Då förstår jag varför hon var oförskämd.
Gå hem till din husse.
Du har inget hem, va?
Jag har ingen mat. Jag äter inte.
Kom in. Vi kan hålla varann sällskap.
Jag vet att du inte gillar mig.
Jag gillar inte dig heller. Ville bara göra det klart.
Du kunde lika gärna ha spottat på mig.
Jag kan inte. Jag har inga spottkörtlar.
Kan vi möjligen ha en något längre konversation?
Får min fyrbente vän komma in också?
Tack.
Är det din skulptur?
Nej, jag restaurerar den. Jag är en restaurator.
Den är förfärlig.
Hur ful var den innan du restaurerade den?
Först blir du arg på mig för hur jag ser ut.
Sen kommer du hit och säger att du inte gillar mig...
och nu kritiserar du mitt arbete.
Förlåt att jag säger sanningen, jag kan inte hjälpa det.
Jag är programmerad så.
Vad är det du vill ha?
En familj.
Mitt efternamn är Martin.
Din gammelmorfar och gammelmormor...
såg mig som en medlem av familjen.
Nu är sir död.
Lilla miss blir äldre.
Du gillar mig inte, men förr eller senare kommer du att prata med mig.
-Är det här ett skämt? -Nej.
Vill du höra ett skämt?
Vilket är buddistens favoritprogram? "Ett med naturen."
-Har du några vänner alls? -Nej.
Bara Voffi, gullig, men inte intressant att diskutera med.
Det där är vad han kan.
-Så du vill prata? -Med nån.
-Även om personen inte gillar dig? -Man kan inte få allt.
Var det rätt? Eller är det: "Man kan få allt"?
Vissa verkar få allt, så jag är lite förvirrad.
Sätt dig.
Vi pratar en stund.
Hej, sötnos.
Vill du ha nåt att dricka?
Nej, tack. Jag har ingen mage.
-Kan jag ge honom nåt? -Ja, han har mage.
Hur mår hon?
Hon sover.
Vad hände?
Hon fick stroke.
Där är du.
Lilla miss.
Hon är borta.
Det är grymt att bara du kan gråta.
Jag känner en smärta jag inte kan uttrycka.
Kommer varje människa jag tycker om...
bara försvinna?
Jag är rädd för det.
Det går inte.
Mycket imponerande. Har du gjort det här själv?
Ja. Jag har varje känd medicinbok sparad i minnet.
Jag studerade dem och kom fram till de här ritningarna.
Jag vet att de är enkla och ofullständiga. Du måste fylla i det mekaniska.
Det här är en uppgradering.
Det är mycket mer än så.
Du talar om en övergång...
från det mekaniska till det biologiska.
Jag vet. Det här är sammansmältningen av de båda.
Inte bara det. Det fungerar i motsatt riktning också.
Jag tror inte att någon av dagens proteser är jämförbara med...
vad du har kommit fram till.
De här kan användas på människor också.
Precis.
Vilket jäkla exkrement.
"Skit."
-Ursäkta? -Vilken jäkla skit.
Jag vet det.
När man är frustrerad säger man: "Jäkla skit."
Jäkla skit.
Med känsla.
-Vilken jäkla skit. -Mer.
-Vilken jäkla skit! -Jättebra.
Är du medveten om att det du har konstruerat...
är människans centrala nervsystem?
Det var det som var meningen.
Du förstår väl att ett nervsystem radikalt kommer att förändra...
ditt känselsinne och hur du uppfattar din omgivning.
Jag menar inte bara värme och kyla och såna småsaker.
Vi kan säga så här:
Med nya erfarenheter...
förändras också känslor och sinnesstämningar.
Vissa av dessa kommer att vara subtila...
och underbara, nyanserade och skiftande...
medan andra kommer att vara intensiva och svåraccepterade.
Känner du dig redo för det?
Absolut.
-Underbar. -Tack.
Jag menade statyn.
Jag vet.
Kan du fixa den här skiten?
Jag vet inte. Låt mig ta en titt.
Jag är säker på att du kan reparera den här själv.
Ja, det kan jag...
men du gör det så mycket bättre.
Jag lagar den gärna åt dig.
-Om det inte är för mycket jobb. -Inte alls.
Jag har jobbat hela dagen och behöver en nypa frisk luft.
-Vill du gå på en promenad? -Det skulle vara väldigt trevligt.
Varför skrattar du?
Du är alltid så artig och vältalig. Det är gulligt.
Tack.
Då går vi. Tack.
"När det känns tomt och kallt borde man göra allt
"Och ändå känner jag smärta
"Jag tror nog djupt inuti jag en människa kunde bli
"Om jag bara hade ett hjärta
-"Tänk er en balkong..." -Har du en slagborr?
-På hyllan där borta. -Tack.
Nästa vecka är det invigning av ett hus jag har restaurerat.
Mina vänner kommer och jag skulle vilja att du kom också.
Gärna. Tack.
Jag tror du låter mig vinna.
Schackmatt.
Hämtar du nåt att dricka är du snäll?
Tack.
Jag har aldrig förstått frasen: "Pärlor till svanarna."
-Vadå? -"Svinen."
Så baletten heter inte "Svinsjön"?
Ingen får mig att skratta som du.
Skratt är väsentligt för en god vänskap.
Det stämmer.
Ibland får jag en känsla av att...
du tänker på oss på ett särskilt sätt...
och att du önskade...
Vadå?
Jag vet inte. Det är lite...
Att prata om det här med...
-En robot? -Ja.
En sak är alltid en sak.
Ett träd är ett träd. Vatten är vatten. Du är en fantastisk maskin.
Hur mycket du än förändras så är det det du är.
Nej.
Jag tror inte på det, jag vägrar.
Jag förstår att jag inte är helt mänsklig.
Därför tycker inte alla om mig eller förstår mig.
-Jag tycker om dig. -Gör du?
Jag t.o.m. förstår dig ibland.
Men jag kan inte ödsla känslor på en maskin.
Det måste ligga i blodet.
Saker förändras.
De gör de alltid.
Hon skrattade åt mig.
"En sak är alltid en sak. Vatten är vatten."
Is, då? Och ånga?
Andy, lugna dig.
Vet du hur det känns att bli skrattad åt?
Förnedrande. Avskyvärt.
Titta på mig. Titta vad jag håller på med.
Jag försöker bli något. Jag försöker uppfylla mitt öde.
Märker hon nånting?
Ta det inte personligt, men jag måste jobba nu. God natt.
Var har du varit? Jag har försökt ringa dig.
-Peta mig i ögat. -Vad?
-Peta mig i ögat! -Du är tokig.
Peta mig i ögat nu!
Det gör ont!
-Det funkar! -Vad är det som har hänt?
Jag är den stolte innehavaren av ett nervsystem.
-Du kan känna. -Och väldigt mycket!
Kan du göra mig en tjänst? Ett vetenskapligt experiment.
-Okej. -Kyss mig.
Inte där.
Här.
Tack.
-Kände du nåt? -Det var underbart.
Precis så bra som de säger.
Och du?
Vad är det för fel?
Charles och jag ska gifta oss.
Tur för honom.
-Grattis till er båda. -Förbannat!
Om du ska lyckas med det här du håller på med...
måste du sluta upp med att vara så hänsynsfull.
-Jag kan inte hjälpa det. Det är inbyggt. -Ändra det då.
Ändra? Jag är förändrad.
Inte utsidan. Jag menar insidan.
Ta risker, gör misstag.
Ibland är det viktigt att inte vara perfekt. Det är viktigt att göra fel!
-Göra fel? -Ja.
Varför? Aha, för att lära av sina misstag.
Nej, för att göra dem!
För att begripa vad som är riktigt och vad du känner.
Människor kan vara väldigt förvirrade.
Det kan jag hålla med om.
Så det här är vad man kallar en irrationell konversation?
Det här är mänsklig konversation.
Det handlar inte om att vara rationell utan om att följa sitt hjärta.
-Och det är det jag ska göra? -Ja.
Du har ett hjärta, Andrew.
Även om jag inte alltid tror på det, så känner jag det.
För att följa sitt hjärta...
måste man göra fel.
Ja.
Tack.
Kan du vara lite försiktigare med utrustningen?
Förlåt!
Vad håller du på med?
Utför ditt skitjobb!
Mitt vad?
Du hörde vad jag sa! Jag är trött på det!
Hela dagen lång: "Ja, Rupert, sir." "Nej, Rupert, sir."
"En till dricka, Rupert, sir?" Jag tycker det är helruttet!
Här ska du få ett tips.
Knäpp igen och låt mig göra mitt jobb!
Jag är klar.
"Helruttet"?
-Var är chipet? -Jag har bytt ut det.
Hon är samarbetsovillig, oförskämd och en bråkmakare...
Och mycket mer intressant.
Diskutabelt, men vi får ingenting gjort.
Snälla, ge tillbaka det gamla chipet.
Visst. Hon kan bli klämkäck igen.
"Klämkäck"? Hon är bara en robot...
Jag menade inte så.
Jag menade det inte.
Vad är det med dig i dag? Vart ska du?
Jamie, det här är Charles.
-Det här är Jamie. -Trevligt att träffas.
Vad gör de?
Portias föräldrar håller ett förlovningsparty.
Jag var så klart inte inbjuden.
-Där är han. -Vem?
-Den blivande brudgummen. -Var?
Var? Han i den blå kostymen och de spetsiga kindknotorna!
-Spetsiga kindknotor? -De kan sticka ut ögat på nån.
Men det är inget jämfört med hans tänder.
-Otroligt att han visar sig i dagsljus. -Tänderna är rätt lustiga.
Du borde uppgradera dina ögon.
Men det stoppar väl inte henne. Hon får gifta sig med vem hon vill.
En dag vaknar hon upp och inser att hon är gift med en man...
vars ansikte liknar en antik konservöppnare.
Den som låter...
Den som går runt burken och öppnar den med ett knäpp.
Du är svartsjuk.
Du är svartsjuk!
Du är det. Vad gör du annars här och spionerar?
Herregud! Jag är svartsjuk.
Det betyder att jag är kär.
Jag är kär och allt hopp är borta.
Jag har förlorat henne.
Vill du ha en klunk öl?
Slöseri. Jag känner ingen smak.
Och om du kunde?
Då skulle det vara utsökt.
Jag har gjort en modell, rättare sagt en modifiering...
som, om jag har rätt, gör det möjligt för dig att äta och dricka.
-Och smak? -Det också.
Om mina beräkningar stämmer...
har jag kommit på en metod som skulle göra dig till en hel man.
Hel?
Hel.
Hel?
Inte vad gäller fortplantning, men du skulle känna...
det fysiska behag som uppstår vid...
-friktion. -Sexuellt umgänge?
Jag har alltid fascinerats av det.
Nyfiken, alltså.
P.g.a. vad de säger.
Vad säger de?
Att man kan tappa greppet.
Om allt. Alla runt omkring en, tiden.
Att två kroppar kan smälta samman så...
att man inte vet vem som är vem eller vad som är vad.
När känslan är som mest intensiv och man tror att man ska dö...
gör man det på sätt och vis, och känner bara sin egen kropp.
Men den man älskar är fortfarande där.
Det är ett mirakel.
Man besöker himlen och återvänder levande.
Man kan alltid åka tillbaka med den man älskar.
-Och du vill uppleva det? -Ja, gärna.
Jag med.
Ursäkta, jag är strax tillbaka.
Jag är förvånad över att se dig.
Jag minns det här stället väl.
Din mormor gifte sig här.
Jag vill ha det klart till mitt bröllop.
-Så ni är inte gifta än? -Nej, om två veckor.
Då är det inte för sent.
Är du säker på att du gör det rätta?
-Säker? -På att gifta dig?
-Jag är aldrig helt säker på nåt. -Du kanske gör fel.
-Jag är rätt säker på att jag gör rätt. -Bra.
Varför är det bra?
Du sa att jag skulle göra fel.
Du gör inte fel, du gör rätt.
Du följer inte ditt eget råd. Gjorde du det skulle du inte gifta dig.
-Därför att det vore det rätta. -Precis.
Det du säger börjar få en mening.
Bra.
Vet du hur det är att älska nån som ska gifta sig med en annan?
Nån speciell.
Nån som lyser upp ett rum som en sol.
Nån som du vet ljuger för sig själv.
-Ljuger? -Övertygande. Mycket.
Om vad?
Att du inte älskar mig, när jag vet att på nåt sätt gör du det.
Och hur vet du det?
Jag har ändrat allt, från insidan och ut.
-Det där betyder inget. -Visst gör det det.
Annars skulle du älska mig...
och inte nån vars kinder skulle sticka hål på Titanic.
Vadå? Där ser du. Det stämmer.
Förlåt.
Får han dig att skina upp och att skratta så här?
Ingen får mig att skratta som du.
Bra. Erkänn då att du älskar mig.
Ge mig en kyss. Det är allt.
En snabb kyss kan väl inte äventyra ett fantastiskt äktenskap.
Det förklarar också varför din puls stigit från 66 till 102 slag i minuten.
Din andning är fördubblad. Det kommer ut små moln av fermoner.
-Det där är orättvist. -Kärleken är inte rättvis.
Jag läser av ditt hjärta och jag ber dig att följa det.
Att be sägs vara förnedrande. Jag bryr mig inte.
Jag älskar dig, Portia.
Jag har älskat dig sen första gången vi sågs.
-Jag tyckte du sa en snabb kyss... -Jag ljög!
Hur känns det?
Underbart.
För mig med.
Det är väl det som är meningen.
Vad var det?
Din mage. Du är hungrig.
-Vad det jag? -Ja.
-Jag trodde det var du. -Nej.
Verkligen?
Låter du så?
Ibland, men inte så högt.
Jag måste be Rupert göra en dämpare.
Det är jättegott.
Jättegott, både smaken och konsistensen.
Utsökt.
Jag vet att det blir min fjärde portion, men kan jag få lite mer?
Gris. Smart djur. Uppenbarligen inte så smart om den slutar som bacon.
Det känns som om jag äter mig genom hela matcirkeln.
Tack.
Vadå?
Är det nåt fel?
Om vi är tillsammans...
du och jag, blir vi aldrig accepterade.
För att jag inte är mänsklig.
Det går inte.
-Jag måste börja. -Börja med vad?
Nästa steg.
Jag älskar dig.
Önska mig lycka till.
Andrew Martin. Stig fram, tack.
Mr Martin...
ni vill ha ett intyg på att ni är en människa.
Ja, särskilt rätten att gifta mig med en människa.
Jag förstår.
Vi måste ta hänsyn till...
att hur mycket ni än må likna en människa...
har ni inga mänskliga gener.
Ni står utanför. Ni är nåt helt annat.
Nåt konstgjort.
Och de "äkta" människorna med rätt gener...
men som är fulla av proteser som jag har uppfunnit?
Ni t.ex., har en av mina njurar, eller hur?
Är inte ni, till en del, konstgjord?
Till en del, ja.
Då är jag, till en del, människa.
Vilken del då?
Den här.
Jag förstår.
Och här?
Det stämmer, jag har fortfarande en positronisk hjärna.
Därför är ni också odödlig.
Ja.
Samhället kan acceptera en odödlig robot...
men aldrig en odödlig människa.
Det väcker för mycket avundsjuka och ilska.
Tyvärr, Andrew.
Domstolen kan inte och kommer inte att skriva ut intyget.
Härmed förklarar jag förhandlingarna avslutade.
Domstolen har beslutat att Andrew Martin...
förblir en robot.
En mekanisk maskin och inget annat.
En är glad att stå till tjänst.
många år senare
Andrew, jag måste säga...
att jag inte är så säker längre.
På oss?
Nej.
Nästa vecka blir jag 75.
Jag vet, men du ser ut som 50.
-Tack. -En enastående 50-åring.
Jag känner mig inte som 50.
Din kropp gör det. I går var underbart. Vad kallas det?
-Håll tyst och lyssna! -Förlåt.
Titta inte på mig så där. Jag domderar inte.
-Som du vill. -Var inte så medhållsam.
Det är jag inte. Jag kan vara det om du vill.
Herregud! Jag försöker säga nåt viktigt.
Jag kommer inte att leva för alltid.
Jodå.
Det är därför jag har uppfunnit...
Jag tänker inte ta ditt DNA-elixir för alltid.
Jag tänker inte byta ut alla mina organ.
Förr eller senare är jag utnött.
Jag vill ha det så.
Varför vill du inte leva?
Allt har sin gång.
En människa ska finnas i en viss tid och sen gå vidare.
Det är så det ska vara.
Jag förstår.
Det är bara ett problem.
Jag kan inte leva utan dig.
Människor blir äldre med tiden.
Men för dig är tid nåt helt annat.
För dig är tiden ändlös.
Det finns bara en lösning.
Galatea, min kära, hur går det?
Transfusionen är nästan klar.
Verkligen?
Precis som jag trodde.
När man blir människa...
gör man förr eller senare nåt otroligt dumt.
Du har varit en bra förebild.
Hur snabbt kommer blodet att bryta ner mitt system?
Jag vet inte.
Om du motionerar och äter rätt, kanske om 30-40 år.
Du kan inte säga lite mer precist?
Tyvärr.
Välkommen till människans villkor.
Jag har alltid försökt förstå saker.
Det måste finnas ett motiv till att jag är som jag är.
Som fru ordförande kan se är jag inte odödlig längre.
Har ni planerat att dö?
Ja, det kan man säga.
Jag blir äldre och min kropp bryts ner.
Liksom alla er kommer jag förr eller senare sluta att fungera.
Som robot kunde jag ha levt i evighet.
Men jag ska säga er, att jag dör hellre som en människa...
än lever för evigt som en maskin.
Vad är ert syfte med det här?
Att bli erkänd för vem och vad jag är.
Varken mer eller mindre.
Inga lovord eller godkännanden.
Bara ett erkännande.
Det har varit målet med min existens.
Det måste nås...
om jag ska kunna leva eller dö med värdighet.
Vad ni begär, är...
mycket komplext och kontroversiellt.
Det blir inget lätt beslut.
Jag måste be er vara tålmodig...
när jag tar mig tid för att besluta...
i den här extremt delikata frågan.
Jag ska avvakta ert svar, fru ordförande.
Tack för ert tålamod.
Vi försökte.
Är det dags?
Om några minuter.
Det spelar ingen roll vad de säger.
Varför behöver du deras erkännande?
Gammal vana.
Jag började mitt liv som robot. Än gillar jag att bli tillsagd saker.
Det är dags.
Mina damer och herrar...
miss Marjorie Botha, ordförande i världskongressen.
Enligt North Am Robotics register...
blev roboten, Andrew Martin...
aktiverad kl. 17. 15 den 3 april, år 2005.
Om några få timmar blir han 200 år gammal...
vilket betyder att med undantag av Metusalem och andra bibliska personer...
är Andrew den äldsta levande människan i vår historia.
Jag godkänner härmed giftermålet med Portia Charney...
och förklarar honom som människa.
Synd att han inte såg det.
Han kanske inte behövde det.
Kan du göra mig en tjänst?
Dra ur kontakten är du snäll.
Det är en order.
Tack, Galatea.
Som den store Andrew Martin brukade säga:
"En är glad att stå till tjänst."
Vi ses snart.
200-årsmannen